Hvad sker der med en drøm, der må vente?
Tørrer den ud som en rosin i solen?
Kør den derhen.
Eller nager den som et sår for siden at forsvinde?
Det sydlige Chicago - 1959
Stinker den som råddent kød?
Eller dækkes den af en sødlig skorpe som sirup?
Måske tynger den bare ned, som et tungt læs.
Eller eksploderer den?
Kom så, Johnson, jeg er færdig. Og der er stadig varmt vand.
- Godmorgen, Lena. - Godmorgen, Earline.
- Hej. - "Morgen.
- Pas på trinnet. - Godmorgen.
Walter, den er over syv.
Du kommer for sent.
Er Travis stadig på badeværelset?
Ja, men ikke ret meget længere.
Hvorfor bruge vækkeur,
når man ikke står op, når det begynder at kime?
Hvad skal jeg med et vækkeur, når jeg har dig?
Det eneste problem er, at du ikke har en afbryderknap.
Kvinde.
Hvordan vil du have dine æg?
Lkke røræg.
- Hvor er avisen? - Hvor den altid er.
Hvad er der galt med dig i dag?
Der er ikke noget galt. Og jeg håber ikke, du vil ændre på det.
Jo, der er noget galt.
Hvad laver den dreng på badeværelset så længe?
Han kommer til at stå tidligere op.
Jeg kan ikke komme for sent på arbejde på grund af ham.
Nej, han kommer ikke til at stå tidligere op.
Han kan jo ikke komme i seng, fordi en flok
skøre, højrøstede, ligegyldige mennesker sidder og knevrer
på det, der skal være hans værelse til efter kl. 22.00.
Højrøstede?
Ja, de taler højt, og intet af det, de siger, er den mindste smule vigtigt.
Ikke vigtigt nok til at holde min søn vågen.
Det er det, du er sur over, ikke?
Du kunne ikke forestille dig,
at ting, jeg vil drøfte med mine venner, kunne være vigtige, vel?
Kom her.
Du ser ung ud her til morgen, skat.
Du ser ud, som da vi først begyndte at komme sammen.
Nu er det væk. Du ligner dig selv igen.
Spis nu dine æg.
Checken fra forsikringen kommer i morgen.
Ja, jeg ved det. Jeg gider ikke tale om det.
Jeg er færdig, men skynd dig. Jeg hørte hr. Johnson på trappen.
Checken kommer i morgen, ikke mor?
Jo, Travis. Men det er for tidligt på dagen til at tale om penge,
så spis nu bare din mad.
Men jeg skal bruge 50 cent.
- Til hvad? - Til historiens fattige negre.
Til hvem?
Læreren vil gøre noget, for at lære farvede børn om deres historie.
"Deres" historie. Og hvad har det med 50 cent og fattige negre at gøre?
Alle os børn giver 50 cent til at købe særlige bøger,
som fortæller os om de ting, de fattige negre lavede.
Er det sådan, læreren siger, "fattige negre?"
Ja. Sådan siger hun det.
Og de skal bruge 50 cent til bøgerne til de fattige negre.
- Ja, det var jo det, jeg sagde. - Jeg har dem ikke.
Men jeg vil ikke være den eneste uden penge.
Jeg sagde, at jeg ikke har dem, Travis.
Spis nu bare din morgenmad.
Jeg er færdig.
Så gå ind og red din seng.
Måske kan jeg pakke i butikken efter...
Travis.
Og ikke noget slik i dag, hr. Vred Lille Mand.
Du vil nok gerne beholde alle dine tænder.
Jeg er gået.
"Jeg ved, hun vil have, jeg kysser hende farvel, men jeg skal lære hende.
"Jeg kysser hende ikke, og så fortryder hun.
"Intet kunne få mig til at kysse hende,
"for jeg ved, at det er lige det, hun vil have. "
Mor.
Må jeg ikke nok pakke varerne? Må jeg ikke, mor?
- Hvad er det, han vil? - Pakke varer efter skoletid.
- Til de fattige negre i historien, far. - Travis. Nej.
- Skolen samler penge ind. - Jeg skal have 50 cent.
- Hvorfor giver du ham dem ikke? - Fordi vi ikke har dem.
Hvorfor bilder du ham sådan noget ind?
Kom her, Travis.
Tak, far.
Her er 50 cent til.
Køb dig noget frugt, eller tage en taxa i skole eller noget.
Super! Tak far.
- Smut så. Du må ikke komme for sent. - Okay.
Det er min dreng.
Hvad?
Ved du, hvad jeg lige tænkte på?
- Nej. - Charlie Atkins.
- Kan du huske ham? - Nej.
Jo, du kan da.
Han ville have mig med ind i renseri-branchen.
Nu har han en omsætning på $100.000 om året.
Hundredtusind dollars.
- Det var da rart. - Det kunne have været mig.
Det kunne have været os.
Men han slog til, og jeg tøvede.
Walter, du havde ingen penge.
Det passede dengang. Men i dag er noget andet. Det er vores tur.
Walter, hvis du skal til at tale om den check...
Mig, Willy og Bobo, vi har regnet den ud.
Bobo?
Walter, jeg har intet med den check at gøre.
Du er træt, ikke skat? Træt af det hele.
Af mig, af drengen, af den måde vi lever på.
Så træt, at du ikke kan gøre noget for at hjæIpe os?
Walter.
Mor lytter til dig.
Du ved, at hun lytter mere til dig end til nogen anden.
Andet behøver du ikke gøre.
I morgen, når i sidder og drikker kaffe,
nipper du lidt til din kaffe, helt afslappet,
og taler, som om det, du siger, egentlig ikke er så vigtigt for dig.
Så nipper du lidt til kaffen igen
og siger, at du har tænkt over den forretning, Walter Lee taler om.
Før du ved af det, lytter hun og stiller spørgsmåI.
Når jeg kommer hjem, fortæller jeg alt.
Nej, Walter, nej.
Det er ikke noget flyvsk foretagende, skat.
- Det er ægte. - Det er de alle.
Alle de planer, der ikke fører nogen vegne.
- Ikke som denne her. - Nej, Walter.
Hvorfor ikke?
For det første vil jeg ikke spille komedie for din mor.
Det er din fjollede idé, ikke min.
For det andet tilhører de penge ikke os, Walter.
- Det er din mors penge. - Hvad skal hun bruge dem til?
Walter, spis nu bare din morgenmad. Se at komme på arbejde.
- Hvorfor vil du ikke lytte? - Lad være med at råbe.
Så trænger jeg jo ikke igennem.
Walter, kom nu.
Ruth, hør nu her.
Normalt koster det $75.000 at komme med i sådan noget,
som det vi tænker på,
men Willy kender nogen, der kan få os ind for 30.000.
Det er 10.000 til hver.
Plus lidt ekstra til at fordele
til de folk, der får tingene godkendt.
- Mener du bestikkelse? - Det skal du ikke kalde det.
Det er forretning. Intet her i verden sker, uden at nogen bliver betalt.
Walter, spis dine æg.
Har du ikke andet at sige? "Spis dine æg"?
Walter, det er ikke vores penge.
I morges stod jeg op.
Jeg gik på badeværelset, som jeg deler med folk fra to etager.
Jeg kiggede mig i spejlet.
35 år gammel, gift i 11 år.
Jeg har en søn, der sover i stuen.
Det eneste, jeg kan fortælle ham, er historier om, hvordan rige hvide mennesker bor.
Walter, spis dine æg.
Fanden tage de æg. Fanden tage alle æg!
Fint. Så gå på arbejde!
Se, det siger jo det hele, ikke?
Godmorgen, alle sammen.
Det er problemet med kvinder i dag.
I forstår ikke at bygge jeres mand op, så han føler, han er noget,
- at han kan noget. - Ikke alle kvinder er sådan.
Der findes også mænd, der faktisk gør noget.
Ikke takket være deres kvinder.
Jeg begynder at tage tid på folk.
Du burde stå tidligere op.
Har du nogensinde fået at vide, at du er temmelig morgengrim?
Gik mor tidligt i morges?
Ja, det er hendes sidste dag.
Hvordan går det med skolen?
Fint, helt fint.
Som om det interesserer dig.
Jeg tænkte bare på, om du havde besluttet dig.
Der er ikke så mange piger, der bliver læge.
Har vi regnet ud, hvad et lægestudie vil koste?
Walter, lad nu din søster være og se at komme på arbejde.
Den check kommer i morgen.
Det er mors penge, Walter.
Hun kan gøre, hvad hun vil med dem, eller slet ikke gøre noget.
Måske få checken indrammet og stirre på den hver dag.
Det er hendes, ikke vores. Hendes.
Næh, hvor er vi dog en hensynsfuld datter.
Du har kun din mors bedste i tankerne, ikke tøs?
Men det er helt i orden, hvis mor væIger at bruge nogle tusind
- på din uddannelse. - Det har jeg ikke bedt om.
Nej, men forskellen på at bede om det og modtage
- er da også kæmpestor, ikke? - Hvad vil du have?
At jeg dropper skolen eller at jeg falder død om?
- Begge dele ville være fint. - Walter!
Nej, jeg er dødtræt af, at Hendes Hellighed svanser rundt og spiller fin.
Mig og Ruth har ofret meget for dig.
Det er på tide, at du begynder at ofre dig for os.
- Bland ikke mig ind i det. - Du er indblandet.
Vasker du ikke andres beskidte tøj,
så hun kan få tøj på kroppen?
Walter, det er ikke fair.
Men det er fair, at Walter ikke får noget.
Ingen forventer, at du smider dig på knæ og siger:
"Tak, Walter. Tak, mor.
"Tak, Travis, fordi du har gået i de samme sko i to år. "
Jamen det gør jeg da gerne, okay?
Tak, alle sammen! Tak, Gud! Tak, Walter!
Beneatha, hold op.
Tilgiv, at jeg gerne vil være noget.
Tilgiv mig. Tilgiv mig!
Hvem fanden har også bedt dig om at blive læge?
Vil du omgås syge folk,
så bliv sygeplejerske.
Jeg bliver, hvad jeg vil.
- For andres penge. - Det er mors penge.
- Han var også min far. - Og min og også Travis bedstefar.
Din skæIden får hende ikke til at investere
i et eller andet latterligt foretagende.
Og personligt kan jeg kun sige: "Gudskelov for det".
Hørte du hende? Hørte du hende?
Vil du så se at komme af sted? Gå nu på arbejde.
Ingen i det her hus vil nogensinde forstå mig.
Fordi du er en tosse.
- Hvem er en tosse? - Dig.
Du er vanvittig, dreng.
Verdens mest tilbagestående kvinderace, og det er et faktum.
Og så kommer du, profeten, der vil lede os ud af ørkenen
- og ind i sumpen. - Bennie, hvorfor?
Hvorfor skal du altid drille din bror om morgenen?
Det er for sjovt til ikke at gøre det.
Jeg skal bruge nogle penge.
Benzinpenge.
Hvad, 50 cent?
Hvis hun ikke gad vise rundt på museet, havde hun ikke behøvet det.
Jo, det er jeg. Jeg har tænkt mig at involvere mig.
Den slags opførsel kan ikke tolereres.
- Tager du af sted nu? - Ja.
Jeg har sene møder, så du skal ikke vente med maden.
Kør bilen frem til hr. Arnold.
Jeg skal være ved Shipley kl. 12.
Javel.
Priscilla.
Jeg gider ikke lege gemmeleg, barn. Du skal i skole.
Nå, det ser ikke ud til, at du er herinde.
Og jeg ved, du ikke er i skabet.
Ikke med den store, behårede edderkop, jeg så derinde i går.
Kom så, pigebarn. Tag den her på. Skolebussen kommer om lidt.
Skal du stadig forlade os?
Ja, det skal jeg.
Og ligesom i går, forventer jeg, at du er en stor pige og hører efter din mor.
Hørte du mig?
Ja, fru Lena.
Ikke være næsvis. Ikke surmule. Ikke stampe i gulvet.
Vend dig om.
SHIPLEY- BYGNINGEN
Bobo, min ven.
Hvordan ser det ud?
Jeg arbejder stadig på det, men checken kommer ikke før i morgen.
Så har vi tid nok. Har du set Willy Harris?
Jeg så ham i aftes.
Han spurgte til dig, og jeg sagde, at dit ord er mere værd end guld.
Han vil mødes i aften, kl. 21.00 på the Green Hat.
Det lyder godt.
- Jeg kan lugte pengene, mand. - Ja.
Lad mig gætte.
Han kører bilen her, og den der er din.
Jeg flytter den nu, hr. Straks.
Ja, knægt, det gør du. Når jeg har givet dig en bøde.
Dig, ind i din bil.
Verdis La Traviata, Randolph Hall, fredag aften. Du kommer med mig.
Er det en måde at invitere mig på en date, George?
Det er mere end en date, hvis jeg spørger.
Du skal høre fra mig.
Ja tak. Men smøI ej. Der er oceaner af damer, der gerne vil med i dit sted.
Farvel, George. Jeg skal til time.
Slap af. Det kommer.
Godt.
Hvis alle mine elever var som dig, ville jeg være en endnu gladere mand.
Jeg har ikke brug for falsk smiger, Asagai. Jeg kan sagtens klare sandheden.
Så må jeg vel hellere sige sandheden.
Du er ikke ret god.
Du er fremragende.
Virkelig?
Ja. Jeg er tilfreds med dig.
Jeg ville være endnu mere tilfreds, hvis du ville tage med på en af disse dates.
En date?
Kalder I det ikke det, når en mand og en kvinde
går i byen sammen?
Jo, men...
Okay, før du knuser min gejst og mit ego, trækker jeg mit tilbud tilbage.
Måske har jeg lettere ved at få dit telefonnummer?
Et telefonnummer kan vel ikke skade.
Jeg har let ved at huske ting, der er vigtige for mig.
Jeg skal til time.
Har De flere æbler ude bagved? De her er da vist ikke helt friske.
Det tror jeg ikke.
Men De ved det ikke, før De har set efter, vel?
- Hvor mange? - 12 af de bedste, tak.
Undskyld. Vil De hente mig en kasse friske æbler?
- SelvføIgelig, frue. - Tak.
Lena, du var sandelig tidligt ude ad døren i morges.
Det var min sidste arbejdsdag, Earline.
Eller rettere: Min sidste halve dag.
- Er du holdt op med at arbejde? - Ja, så sandelig.
- Tak Gud. - Det gør jeg også.
Jeg glæder mig, til jeg kan slappe af.
- Det kommer. - Og til dig kom det med stil.
Med dine forsikringspenge.
Det må jeg indrømme.
- Værsgo. - Tak.
Skal jeg også betale for ormene?
Hvis De ikke vil have dem, mutti, så lad være med at købe dem.
Jeg køber dem ikke. Jeg vil ikke have dem.
Og jeg er ikke Deres mor.
Der findes andre butikker.
- Hej. - Hej.
Vil De prøve et?
Nej, Ruth. Jeg har fat. Hold så op.
Jeg har båret varerne gennem hele byen.
Jeg kan sikkert også nå hen til bordet.
Hvordan var sidste arbejdsdag?
Omtrent som den første, så vidt jeg husker.
Det må være dejligt at trække sig tilbage.
Jeg har ikke rigtig fundet ud af det endnu.
Det kommer mandag morgen, når du ikke skal op ved daggry.
Så kan du mærke det.
Se den seng.
Det er vel hans idé om, hvordan man reder seng.
Den kære dreng. Han prøver, så godt han kan.
Nej, han gør sig ingen umage, for han ved, du kommer bagefter
og ordner det hele, som du plejer.
Det er derfor, han ikke kan ordne noget.
Du har forkælet den dreng.
Han er en lille dreng.
Han skal ikke vide noget om at holde hus.
Er du okay, Ruth?
Ja, jeg har det fint...
Jeg er bare træt. Jeg har strøget hele morgenen.
Lad mig klare resten.
Er det sådan, du vil nyde dit otium?
Du bliver hjemme, så du kan klare en andens arbejde?
Hvad havde du forestillet dig, at jeg ville sidde og slå rødder i lænestolen?
Min stakkels lille plante.
Hvis den ikke får mere sollys end det, så giver den snart op.
Hvis du ikke har det bedre i morgen, må du hellere blive hjemme.
Den kvinde bliver tosset, hvis hun ikke får sit tøj.
Så lad hende blive det.
Hvad? Skulle du ikke kunne blive syg?
Jeg ringer i morgen og siger, du er forkølet.
Hvorfor forkølet?
Hvide folk forstår forkølelse, det er noget, de selv kan få.
Skal man melde sig syg, skal det være noget kendt,
ellers tror de, at du er på druk,
eller at du har været i slagsmåI eller sådan noget.
Så træt som du ser ud, skal du ingen steder i morgen, Ruth.
Jamen det er jeg nødt til. Vi har brug for pengene.
Sædvanligvis ja. Men i morgen får vi en dejlig, stor check med posten.
Vent nu lige, det er dine penge, Lena.
Det har ikke noget med mig at gøre. Sådan føler vi alle.
10.000 dollars.
Ved du, hvad du skulle gøre med de penge?
Du skulle rejse ud i verden, til Sydamerika eller Europa.
Bare af sted, ud at more dig for en gangs skyld.
Hvordan ville jeg ikke se ud helt alene i Europa?
Hvad? Rige, hvide kvinder gør det da. Det læser jeg tit om.
De får kløe under fødderne, og så pludselig har de pakket og er væk,
og vinker til os andre fra et skib.
Jeg har altid haft på fornemmelsen, at jeg ikke er en rig, hvid kvinde.
Hvad vil du så bruge pengene til?
Jeg ved det ikke endnu, Ruth, helt ærligt.
Nogle af pengene går jo til Beneathas lægestudie.
Så meget ligger fast, for det ville Big Walter have ønsket.
- Ja. - Han troede på drømme.
Og ingen af hans gik nogensinde i opfyldelse.
Han plejede at komme herind om aftenen og være så trist.
Så sad han bare og kiggede ned i gulvtæppet,
så kiggede han på mig, og så kiggede han ned i gulvtæppet igen.
Jeg ved, det må have været hårdt for jer.
Det var hårdest at se ham.
Og da vi mistede barnet, troede jeg næsten også, jeg ville miste ham.
Jeg troede ikke, én mand kunne sørge sådan.
Den mand elskede sine børn.
Jeg vil ikke fremstille ham som en engel,
for han kunne være lidt led, og han havde et godt øje til kvinder.
Men han elskede sine børn.
Han plejede at sige:
"Gud har åbenbart ment, at sorte mennesker kun skal have drømme,
"men han har da givet os børn, så drømmene virker opnåelige. "
Sådan talte han.
Nå, så huskede du alligevel, at du har et hjem.
Jeg begyndte min guitarundervisning i dag.
- Du godeste. - Hvad er du begyndt på?
Guitar. Et instrument med seks strenge.
Jeg ved godt, hvad en guitar er, frk. Næsvis.
Er det noget nyt?
Egentlig ikke. Det er noget, jeg længe har villet gøre.
Hvor længe varer det så, før du bliver træt af det og går videre,
ligesom du gjorde med teatergruppen, du var så vild med sidste år?
Og rideklubben året før det.
Sommerfugle flagrer mindre rundt end dig.
Jeg vil bare gerne lære at spille guitar. Er det nu så galt?
Ingen prøver at stoppe dig.
Det undrer mig bare, at du flagrer sådan.
Du lander aldrig længe nok til at noget hænger fast.
Du har aldrig brugt alt det kameraudstyr, du kom med.
Jeg flagrer ikke. Jeg eksperimenterer med forskellige udtryksformer.
Inkluderer det ridelektioner?
Ja. Folk skal udtrykke sig på en eller anden måde.
Hvad er det, du vil give udtryk for?
Mig selv.
Det er fint. Jeg forventede ved Gud ikke, at I forstod det.
- Beneatha. - Hør hende lige?
Åh, Gud.
Hvis du misbruger Guds navn en gang til...
- Mor. - Du er frisk som salt, tøs.
Nå ja, hvis selv saltet mister sin kraft...
Så er det nok.
Du skal ikke rende rundt og gøre nar af bibelen, har du forstået?
Hvorfor er alle pludselig vrede på mig,
bare fordi jeg kom ind?
- Hvor skal du hen? - Jeg har en date.
Nå da da. Med hvem?
Hvem ellers? George Murchison.
Det er tredje gang i denne måned. Han hænger da på.
Som en tæge på en hund. Ingen pincet i verden kunne fjerne ham.
Hold op, du ved, du er varm på ham.
Han er da god nok til at gå i byen med og sådan.
"Og sådan"? Hvad betyder "og sådan"?
Hold op med at drille hende, Ruth.
Hvad betyder det egentlig?
Det bliver aldrig alvor med George. Han er så overfladisk.
Hvad mener du med overfladisk? Han er rig, pigebarn.
Du ville aldrig kunne forstå det.
En, der kunne finde på at gifte sig med Walter, vil aldrig forstå.
Hvordan er det, du taler om din bror?
Hun har vist lige udtrykt en fornærmelse.
Bror er et blip, mor. Se det i øjnene.
Hvad er et blip?
Hvem ved? Jeg tror, hun mener, han er skør.
Ikke skør. Bror er ikke rigtig skør endnu.
Han er bare omfattende neurotisk.
Var nu din mund.
Hvad George angår, så ser han da godt ud,
han har en lækker bil, tager mig med til dejlige steder.
Men hvis familien Younger tror, at deres lille Bennie
vil giftes ind i Murchison-familien, tager de fejl.
- Hvorfor? - Ruth,
Murchison"erne er vaskeægte rige, sorte mennesker.
Og de eneste, der er mere snobbede end rige, hvide folk,
er rige, sorte folk. Sådan er det bare.
Du skal ikke afskrive folk, fordi de har penge.
Bare rolig, Lena. Det går over.
Hvad går over? Hvad taler du om, Ruth?
Jeg skal være læge. Jeg er ikke interesseret i at blive gift endnu.
Hvis jeg overhovedet vil giftes.
- Hvis? - Hvis?
Det bliver jeg nok. Men først vil jeg være læge.
Og George synes, at det er ret sjovt.
Det kan jeg ikke tage mig af.
Jeg skal være læge, og det har alle her bare at forstå.
SelvføIgelig bliver du læge, skat. Om Gud vil.
Gud har ikke noget med sagen at gøre.
Det var ikke nødvendigt, Beneatha.
Det er Gud heller ikke. Jeg er dødtræt af Gud.
- Beneatha. - Jeg mener det.
Jeg er træt af at høre om Ham altid.
Hvad har Han med noget at gøre? Betaler han?
Nu får du snart en ørefigen.
Det trænger hun til.
Hvorfor må jeg ikke sige, hvad jeg vil, ligesom alle andre?
Fordi du ikke er opdraget til at sige sådan.
Din far og jeg gjorde os umage for, at du og Walter
blev opdraget i den kristne tro.
Du og far tog fejl.
Mor, du forstår det ikke. Det er bare et spørgsmåI om idéer,
og Gud er bare en idé, jeg ikke accepterer.
Det er ikke vigtigt. Jeg har ikke tænkt mig, at være amoralsk og forbryderisk,
fordi jeg ikke tror på Gud. Jeg tænker ikke engang på det. Det er bare...
Jeg bliver så træt af, at Han får æren for det,
mennesket har opnået gennem stædigt slid.
Gud findes simpelthen ikke.
Der er kun mennesket, og vi skaber vores egne mirakler.
Nu gentager du efter mig:
"I min mors hus, findes Gud stadig. "
I min mors hus, findes Gud stadig.
Der er visse idéer, som vi bare ikke vil have her i huset.
Ikke så længe jeg bestemmer.
Javel.
Bennie.
Du tror, du er en voksen kvinde, men du er stadig en lille pige.
Det, du lige gjorde, var barnligt, og så bliver du behandlet som et barn.
Hun sagde, at hun er ked af det.
Jeg ved ikke med de børn, Ruth.
De skræmmer mig.
Lena, du har nogle gode børn.
Nogle gange tænker de ikke så klart, men du har nogle gode børn.
Nej, der er kommet noget imellem os.
Vi forstår ikke hinanden længere.
Det er, som om ingen af os taler det samme sprog.
Walter er næsten blevet tosset af kun at tænke på penge hele tiden,
og Beneatha taler om ting, jeg slet ikke forstår.
Hvad er det, der ændrer sig?
Du har bare nogle viljestærke børn.
Og det kræver en stærk person som dig, at holde dem på plads.
Det er nu godt, at du hjæIper Beneatha med skolen.
Det er virkelig hendes drøm at blive læge, hva"?
Ja, og hun fortjener det.
Selv med alt hendes fjolleri, arbejder hun hårdt i skolen.
Og Walter, det ville da ikke ligne dig at give til et barn uden at hjæIpe det andet.
Jeg forstår, Ruth, men vi er ikke forretningsfolk.
Vi er ganske almindelige arbejdere.
Walter Lee siger, at ingen er forretningsfolk, før de begynder at lave forretninger.
Walter Lee siger, at farvede folk aldrig kommer nogen vegne,
hvis ikke de begynder at satse på nogle andre ting.
Investeringer og sådan.
Hvad er der faret i dig, pigebarn?
Har Walter Lee endelig fået dig med på investeringsidéen?
Nej.
Lena, der er...
Der sker noget mellem mig og Walter.
Jeg ved ikke, hvad det er.
Han har brug for noget, forstår du? Noget jeg ikke kan give ham.
Han har brug for at få sin chance.
Jeg hører dig, Ruth, og jeg tænker over det, du siger.
Men jeg kan ikke smide min mands forsikringspenge ud på en investering.
Den stakkels lille plante.
Lige meget hvad jeg gør, er den skidt.
Ved vi overhovedet, hvad han vil investere i?
Ruth?
Jeg tror, det er vejen frem, mand, alkoholbutikker.
Folk vil altid have fugtet ganen, ikke?
Det er præcis det, jeg tænker.
Der er uden undtagelse to slags forretninger i alle byer.
Kirker og alkoholbutikker.
Og bedemænd.
Men jeg vil ikke pille ved døde mennesker.
Før du selv er død.
Hvor bliver Willy af?
Bare rolig, mand. Han kommer. Du kender ham.
Han skal altid stoppe et par steder.
Der er han. Willy. Herhenne.
Bobo, min ven. Hvordan går det, bror? Walter, godt at se dig igen.
Willy.
Mine nye partnere, og så er I begyndt uden mig.
Kan vi få en omgang til, tak?
Hvad vil du have, Willy?
Whisky med is og to af slagsen, smukke.
- Nå, hvordan går det, Bobo? - Du kender mig jo, mand.
Bare endnu et egern her i verden, der prøver at få en nød.
- Er vi klar til at tale forretninger? - Det er jo derfor, vi er her, ikke?
Vi er indstillet på alkoholsalg.
Indstillet på? Det er jo en stensikker investering, Walter.
Se dig omkring. Alle herinde nipper til en eller anden form for flydende forfriskning.
Sorte folk. Det kan godt være, at de er ludfattige,
men de skal nok drikke. Det må de.
- Så glemmer de lidt. - Det var lige det, vi talte om.
Okay, nu skal I høre. Jeg talte med nogle mennesker i Springfield.
De rigtige folk, som smører de rigtige mennesker, så vores tilladelse går igennem.
Det har de ingen problemer med.
Sådan skal det være.
Og her kommer det bedste:
Jeg har fundet det perfekte sted, lige her i Southside. Jeg mener...
Vi kunne ikke selv have skabt en bedre situation.
Hvor lang tid har vi?
Det er lige det.
Det her perfekte sted er nok ikke ledigt efter næste uge.
Personligt synes jeg, vi skal handle på mandag.
Det kan jeg ikke se noget problem med.
Jamen så,
har vi vist en aftale.
SkåI.
- Jeg må videre. - Hvad?
I ved, hvordan i kan få fat på mig.
- Deres byttepenge. - Behold dem, skat,
og sørg for, at mine partnere morer sig i aften.
- Bobo. - Tak, Willy.
- Walter. - Willy.
Vi ses senere.
D"herrer?
Lkke noget til mig. Jeg må hjemad.
Jeg tror, jeg bliver hængende lidt, mand.
For at fejre fremtiden lidt.
Rod dig nu ikke ud i noget.
- Jeg ringer senere. - Okay.
Godmorgen. Jeg skal straks være der.
Jeg leder efter frk. Tilly.
Hvad vil De tale med frk. Tilly om?
Det er privat. Er hun her?
Jeg er frk. Tilly. Hvad kan jeg gøre for Dem?
Kom. FøIg mig.
Må jeg ikke gå udenfor, farmor? Det sprøjte-stads stinker.
Når jeg ikke må, må du heller ikke.
- Har du klaret alle dine pligter? - Nej.
Hvor er mor? Hun sagde, hun ikke skulle arbejde i dag.
Hun skulle lige ordne noget.
Hvorhenne?
Det er hendes sag. Voksen-sager.
- Hvilken slags voksen... - Travis, ud.
Stik så af med dig. Gå nedenunder.
Bliv ude foran og hold godt øje med postbudet.
Javel.
Og lad kakerlakkerne være. Hvad har de gjort dig?
Lad være med at sprøjte det der på ham.
Hvorfor? Det er uskadeligt. Har du måske set nogen døde kakerlakker heromkring?
Hvor skulle Ruth hen, mor?
Til lægen, tror jeg.
Hvorfor det?
Beneatha, kom ind under sofaen der.
Nogle gange kommer der krummer derind.
- Mor? - Hvad? Jeg ved det ikke.
- Og jeg siger ikke, hvad jeg tror. - Tror du, hun er...
Jeg siger ikke, hvad jeg tror, var det ikke det, jeg lige sagde?
Men jeg har da aldrig taget fejl af en kvinde før.
Hallo.
Bah-oh til dig, Asagai.
Komme herhen? Nu?
Det tror jeg ikke. Vi gør rent, og min mor hader det,
når folk kommer på besøg, og her ikke er pænt nok efter hendes mening.
Har du? Til mig?
Okay, så bare et øjeblik.
Vi ses, så.
Sig, at du ikke lige har inviteret nogen herhen.
Mor, det er bare Asagai.
Jeg er ligeglad, om det er julemanden. Har du ingen stolthed? Se dog.
Her ser fint ud, mor.
I øvrigt er det bare Asagai. Han dømmer ikke. Han er intellektuel.
- Hvem? - Asagai. Joseph Asagai.
Jeg kender ham fra skolen. Han er fra Nigeria.
Jeg tror aldrig, jeg har mødt en afrikaner.
Vil du ikke nok undlade at stille uvidende spørgsmåI som:
"Går de med tøj og bærer spyd?"
Hvis vi er så uvidende, skulle du nok ikke invitere folk.
Det var ikke sådan. Folk spørger bare så fjollet
om Afrika, som om de kun kender Tarzan.
- Ham har jeg da hørt om. - Der kan du selv se.
Hvad? Hvorfor skulle jeg vide noget om Afrika?
Fordi det er en del af vores historie.
Hvorfor giver du penge til kirkens missioner?
Så folk kan blive frelst.
De har nærmere brug for at blive frelst fra englænderne og franskmændene.
Nå? Er du gravid?
Er det så tydeligt?
- Det er du. - Du godeste Gud.
Hvor langt henne er du?
To måneder.
Var det planlagt eller et uheld?
Pas du nu dig selv.
Det her angår også mig. Hvor skal det sove, på taget?
Undskyld.
Jeg mente det ikke sådan.
Jeg synes, det er pragtfuldt.
Ja. Ja, nej, det er pragtfuldt.
Det er det da.
Så lægen sagde, at alt er i orden?
Ja. Hun sagde, at alt er fint.
Hun?
Hvilken doktor besøgte du?
Ruth, søde, er du syg?
Hvad er der galt med hende, mor?
Hun klarer sig.
Sådan kan kvinder være, når de venter sig.
Men det går over igen.
De skal bare slappe af og ikke spekulere så meget.
Du godeste. Det må være Asagai.
Kom. Kom her. Det hele ordner sig.
Goddag, Alaiyo.
Goddag.
Må jeg komme ind?
Ja, kom ind. Undskyld rodet.
Min mor blev meget oprørt,
da hun hørte, at jeg fik gæster, når huset ser sådan ud.
Du ser også oprørt ud. Hvis tidspunktet er dårligt...
Nej, nej. Det er aldrig et godt tidspunkt heromkring.
Akut ghetto-syndrom, ikke andet. Det går over.
Nå.
Så kom ind og sid ned.
Tør man håbe, at kassen er til mig?
Ja. Luk den op.
- Nigeriansk musik. Tak. - Stamme-Yoruba. Men fortsæt.
Den er smuk. Hvorfor har du...
Lad mig...
- Hvad betyder det? - Du bærer den flot, som jeg vidste, du ville.
- Gjorde du? - SelvføIgelig.
Fra første gang jeg så dig i skolen, og du gik op til mig
og med alvorlig stemme sagde: "Hr. Asagai,
"jeg vil meget gerne tale med Dem om Afrika,
"for jeg forsøger at finde min identitet. "
Og hvorfor er det sjovt?
Fordi jeg til at begynde med ikke troede dig.
Og hvorfor så ikke det?
Fordi assimileringstrangen er så populær,
så vigtigt i dit land, både blandt sorte og hvide.
Alle skal blive som et og smelte sammen.
Jeg går ikke ind for assimilering.
Måske ikke.
Nå, kan du lide det?
- Hvad? - Tøjet.
Det er fra min søsters garderobe.
Du må passe godt på det.
- Din søster? - Ja, hun bor i Lagos.
Det er hovedstaden. Men det ved du selvføIgelig godt.
Har du fået det sendt bare til mig?
Jeg kan jo ikke gå i det.
Joseph.
For dig ville jeg gøre meget mere.
Jeg må videre.
Ringer du til mig på mandag?
Ja, det gør jeg. Vi har meget at tale om.
Om identitet og tid og følelser.
Hvilke følelser hentyder du til, Asagai?
Jeg er ikke interesseret i at være nogens lille affære i Amerika.
- Ja, det er sandelig sjovt, hva"? - Ærligt talt, ja.
Alle amerikanske piger, hvide, sorte og brune, har sagt det samme til mig.
I er alle ens med den samme tale parat.
Verdens mest frigjorte kvinder, er vist slet ikke så frigjorte,
ellers ville i ikke alle sammen springe til samme konklusion.
Mor. Mor, det her er hr. Asagai.
Goddag, unge mand.
Goddag, fru Younger.
Tilgiv, at jeg kom på så ubelejligt et tidspunkt.
Det er helt i orden.
Jeg håber, De forstår, at her ikke altid ser sådan ud.
- Asagai var ved at gå, mor. - Ja.
Jeg håber da, De kommer igen.
Jeg ville gerne høre mere om Deres hjemland.
Jeg synes, det er trist, at amerikanske sorte ikke ved noget om Afrika,
undtagen historier om Tarzan og den slags.
Og alle de penge vi har givet kirkerne,
når vi hellere burde hjæIpe med at befri jer, fra de der
englændere og franskmænd, der har taget jeres land.
Ja, frue. Og på vegne af mit folk må jeg sige, at vi værdsætter det.
Jeg synes, De skulle kigge forbi af og til
og få et hjemmelavet måItid.
Det tror jeg, Deres mor ville være glad for.
Det tror jeg også, min mor ville være glad for, fru Younger. Mange tak.
Nå, jeg må videre. Jeg ringer på mandag, Alaiyo.
Hvad betyder det? Er det Beneatha på afrikansk?
Nej, det er et Yoruba-ord.
Det betyder, sådan groft oversat,
en, for hvem brød eller mad ikke er nok.
Du er aldrig tilfreds. Hungrer altid efter mere. Det er dig.
Hvor rart. Nå, men kom endelig igen hr...
Asagai. Eller bare Joseph.
Farvel.
Det var da en flot ung mand, der lige er gået.
Nå,
jamen så forstår jeg da, hvorfor vi opgav ridningen
og teatret og kameraerne
og i stedet blev så interesserede i Afrika.
Mor.
Missionærer, min bare rugbrødsmad.
Hvorfor er du oppe så tidligt?
Jeg fejler ikke noget, jeg burde ligge i sengen for.
- Den er halv elleve. - Ja, det er den.
Og postbudet kommer i dag, ligesom alle andre dage.
- Han er her. To huse henne. - Du godeste Gud.
Skynd dig ned, og pas på du ikke taber checken.
- Tænk at han endelig er her. - Lena, sikke en dag, hva"?
Jeg ved ikke, hvad alt postyret er over.
Vi har vidst det i månedsvis.
Om man venter dem eller har dem, forskellen er stor.
Tænk, at kunne holde et stykke papir til 10.000 dollars i hånden.
- Jeg tager vores post, hr. Peete. - Jeg tror ikke, jeg har noget til dig, Travis.
De må da have et brev, hr. Peete. Farmor har ventet i månedsvis.
Jeg har da vist noget til din farmor. Jeg har bare ikke noget til dig.
Jeg har den!
Du milde Gud, jeg ville ønske, at Walter var her.
Kom nu, luk den op.
Okay, okay, okay, barn, vær nu ikke så fjollet.
Vi har aldrig skabt os på grund af penge.
Lena, vi har heller aldrig haft nogen penge. Luk nu op.
Er det det rigtige antal nuller?
Ja. Du er rig, farmor. Rig.
10.000 dollars.
Det er så en eller andens idé om, hvad min Walter var værd.
Hvad er der i vejen med farmor, mor? Vil hun ikke være rig?
Stik du ud og leg lidt, skat. Af sted med dig.
Hvis det ikke var for jer, ville jeg gemme pengene væk,
eller give dem til kirken.
Lena, det er fjolle-snak, og det ved du godt.
Og hr. Younger ville sige det samme.
Ja, det ville han.
Store Walter ville sandelig give mig besked.
Ja. De penge falder på et tørt sted, det gør de virkelig.
Ja.
Hvor var du henne i dag?
Hos lægen.
Dr. Jones kan godt være mærkelig,
men han har godt nok aldrig kunnet forvandle sig til en hende.
Jeg ved ikke, hvad du taler om.
Ruth, se på mig. Se på mig, Ruth.
Jeg er den samme Lena Younger som altid,
og jeg er ikke pludselig blevet helt dum.
Du omtalte lægen, du besøgte, som en hun.
- Det var en talefejl. - Du har besøgt den kvinde, ikke?
- Hvilken kvinde? - Du opsøgte den kvinde...
Er checken kommet?
Hvad bestiller du her midt på dagen?
Hvad med at sige goddag?
Er den kommet?
Vores liv er ændrede.
Se, mor. Her er aftalen mellem mig, Willy Harris og Bobo.
Det er skrevet op. Lovligt.
Søn, du skal tale med din kone. Jeg lader jer være.
- Hvad skulle vi tale om? - Tal med din kone.
Mor, se her. Hvorfor vil ingen lytte?
Walter Lee.
Jeg tillader ikke, at man råber her i huset. Det ved du godt.
Okay.
Okay, mor, jeg råber ikke.
Det hele er klar. Underskrevet og effektueret.
Vi har endda et navn til forretningen. Southside Liquors.
Alkohol!
Er det, hvad det har handlet om? En alkoholbutik?
Det er en god investering.
Hør her, og hør godt efter.
Der skal ikke investeres i nogen alkoholbutik.
Ikke så længe jeg lever.
- Mor... - Jeg vil ikke tale mere om det.
Men mor, du har ikke engang kigget på det.
Mor, du har ikke engang kigget.
Så det er det?
Du har besluttet dig.
Du har besluttet, at det er sådan her, vi skal leve.
Forklarer du min søn det,
når du putter ham i seng i stuen i aften?
Forklarer du det til min kone, når hun slider med andres vasketøj?
Forklarer du det for dig selv, mor,
når du står i et fremmed køkken og laver mad,
som din egen familie ikke har råd til at spise?
- Walter, hvor skal du hen? - Jeg går ud.
- Jeg går med. - Jeg vil ikke have dig med.
Walter, jeg skal tale med dig om noget.
Det var bare ærgerligt.
Walter Lee, sæt dig ned.
Jeg er en voksen mand.
Ingen har påstået andet. Men du er stadig i mit hjem og i mit nærvær,
og så længe du er det, taler du pænt til din kone.
- Sæt dig så ned. - Nej, lad ham gå.
- Jeg får kvalme af ham. - I lige måde, skat.
Walter Lee.
Det var min største fejltagelse.
- Hvad er der med dig? - Der er ikke noget i vejen med mig.
Jo, der er noget i vejen med dig. Du bliver ædt op indefra, som en tosse.
Og det er ikke kun, fordi jeg ikke giver dig de penge.
De sidste to år har jeg set dig blive nervøs, blive helt vild i øjnene.
- Jeg må gå. - Jeg taler stadig til dig.
Jeg har ikke brug for din hakken nu.
Hvad skal du så? Ud og drikke?
Du er altid ophidset over et eller andet.
Klar til at eksplodere og råbe ad alle, der siger noget til dig.
Sådan kan man ikke leve, Walter.
Ruth er en sød og tåImodig pige på sin vis, men du er ved at være for meget, søn.
Du skal ikke skubbe den pige fra dig.
Hvorfor ikke? Hvad har hun nogensinde gjort for mig?
Den pige elsker dig, Walter.
Er du færdig nu?
For hvis det er i orden med dig, så vil jeg gerne gå nu, tak.
Jeg er ked af det, søn.
Jeg er ked af det med dit alkoholsalg. Men det er ikke det rette for os.
Jeg må gå, mor.
- Det er farligt. - Hvad er farligt?
Det der. Når en mand må forlade sit hjem for at finde fred.
Hvor skulle jeg ellers finde det?
- Ikke her i huset. - Hvad er der i vejen, søn?
Mor, jeg vil så meget.
Der er så mange ting, jeg gerne vil. Det driver mig til vanvid.
Hvad er det, du vil, skat?
Du har en sød kone, en dejlig søn, du har et arbejde.
Et arbejde? Et arbejde, mor?
Jeg åbner og lukker bildøre hele dagen.
Jeg kører rundt med en mand, der ser lige igennem mig.
Jeg siger: "Javel, hr. Nej, hr. Skal jeg køre op i indkørslen, hr.?
"Er jeg ikke den mest veldresserede abe, De har set, hr.?"
Mor, der er ikke noget ved det arbejde. Det er nul og niks.
Hvorfor tror jeg overhovedet, at du vil forstå mig?
Forstå hvad, skat?
Mor.
Nogle gange når jeg kører den mand rundt,
og vi kommer forbi de fine restauranter,
så ser jeg de hvide drenge, som har været der
og talt om ting, vigtige ting,
de har forhandlet om million-aftaler. Det ved jeg.
Og mor, de hvide drenge ser ikke ud til at være meget æIdre end mig.
Så det er om penge igen.
Det er om penge, for penge er livet.
Penge er livet?
Jeg kan huske engang, hvor frihed var livet.
Men nu er det altså penge? Har tiderne ændret sig så meget?
Nej, intet er ændret. Det har altid været penge.
Vi måtte bare ikke komme tæt nok på til at se det.
Nej, noget har forandret sig.
I min tid, hvis vi kunne nå nordstaterne i sikkerhed
og stadig havde en smule værdighed i behold, så var det nok.
Men nu kommer du og Beneatha
og taler om ting, som jeg slet ikke forstår.
I er mine børn, men nogle gange kunne I lige så godt være komplet fremmede.
Mor, du forstår det ikke.
Det kommer du nok aldrig til.
Søn, ved du, at din kone venter et barn til?
Hvad?
Jeg ved, at det ikke er min sag, men jeg siger det, fordi du må vide det.
Jeg tror, at Ruth overvejer at få fjernet barnet.
Du kender ikke Ruth, hvis du tror, hun kunne gøre det.
Jo, det kunne jeg, Walter.
Jeg har allerede lavet aftalen.
Hvad?
Jeg har betalt kvinden et depositum.
Nå, søn, det er din tur til at sige noget.
Og jeg venter på at opleve, at du viser dig som din fars søn.
Din kone står og siger, at hun vil dræbe dit barn.
Jeg venter på at høre din fars stemme i dig,
venter på at du siger, at vi giver liv, vi tager det ikke.
Jeg venter.
Jeg venter på at se dig træde i karakter, og være den mand, din far var.
Nå, men hvis du er min søn, så sig det til hende.
Du er en skamplet på din fars minde.
Nå da da.
Ja da. Det her, min assimilerede svigerinde,
er hvad velklædte, nigerianske kvinder går i.
Er det ikke smukt?
Jo, det er da noget.
Det er det.
Ikke mere af det her assimilerings-fis.
Hvad er det for en dans?
En folkedans.
Og hvad for nogle folk danser sådan?
Nigerianske folk... Mennesker.
Det er en velkomstdans.
Hvem byder du velkommen?
Mændene. Velkommen tilbage til landsbyen.
Jaså. Hvor har de været?
Det ved jeg ikke. Ude at passe kvæg eller på jagt eller noget.
Pointen er, at de kommer hjem.
Hjem til det der? Du skulle hellere lave dem noget mad.
Måske hørte du mig ikke. Jeg sagde, vi skulle i teatret, ikke at vi skulle optræde.
Det var ikke pænt, George.
Sid ned, George.
Tror du, den mand vil gå i byen med dig i den mundering? Klæd dig på.
Det er Georges sag. Hvis han skammer sig over sin kulturarv...
Lad være at være så stolt af dig selv,
bare fordi du ser excentrisk ud.
Hvordan kan noget, der føles så naturligt, være excentrisk?
Det er det, excentrisk betyder, søde ven.
At føle sig naturlig, når man er alt andet end naturlig.
Klæd nu om. Jeg vil ikke komme for sent.
Bare rolig, George.
Jeg ville aldrig forvente, at en som dig ville værdsætte en storslået og gammel kultur.
Jeg ved, dit eneste måI her i livet er at leve dig ind i den dominerende
og her undertrykkende kultur.
Men dog, men dog, sikke revolutionære vi er her til aften.
Vil du belære mig om vores storslåede, vestafrikanske kulturarv? Lad høre.
FortæI om de store Ashanti imperier og Songhaycivilisationerne.
Og lad os ikke glemme det fantastiske i skulpturen af Benin
og Bantus poesi.
Kulturarv? Se det i øjnene, skat.
Din kulturarv er ikke andet end en samling middelmådige sange
og ildelugtende madretter.
Sikke veltilpas vi svæIger i vores egen uvidenhed.
Mit folk var det første folkefærd i verden, til at udsmelte jern.
Ashanti-folket udførte kirurgiske operationer,
da englænderne stadig tatoverede sig med guldsmedesaft.
Hun kommer straks, George.
- Hvad tid starter forestillingen? - Tæppet går halv ni.
Det er lidt tidligere end det typiske New York tæppekald kl. 20.40.
- Er mor derinde? - Nej, hun er ikke kommet hjem endnu.
Kommer du tit til New York?
- Sagde hun, hvor hun skulle hen? - Nej.
Jeg er der et par gange om året.
New York har intet, Chicago ikke har,
der er bare flere mennesker klemt sammen.
- Så du har været der? - Masser af gange.
- Walter! - Masser.
Hvorfor tilbyder du ikke en forfriskning?
De forstår sig ikke på gæstfrihed.
Jeg har ikke lyst til noget, ellers tak.
Hvorfor går I universitetsdrenge altid i hvide sko?
- Walter! - Hvide sko når det er så koldt.
George, du må undskylde ham. Han har drukket.
Du skal ikke undskylde mig.
Jeg undskylder selv, hvis det er nødvendigt.
Jeg siger bare, at det ser pisse latterligt ud.
- Nå? - Det er universitetsstilen.
Stil, min bare. Du er sgu et syn, knægt.
Jeg hørte, at din far overvejer at købe det store hotel på boulevarden?
Det er snedigt. Din far er som mig, han tænker stort.
Du har det nok også i dig. Æblet falder ikke langt fra stammen.
Måske skulle vi mødes en dag,
få et par øI og tale lidt forretninger.
Det tror jeg ikke, Walter.
- Hvad tror du ikke? - Jeg har ikke tid.
Javel. Jeg forstår. Du er en travl, lille dreng, ikke?
- Du har ikke tid til fattigfolk. - Hvad er dit problem?
Du er mit problem. Folk som dig.
Universitetsdrenge. Som om det gør jer bedre end os andre.
Hvad lærer de jer derovre?
Sociologi og psykologi?
De lærer jer ikke at være mænd.
De lærer jer ikke, hvordan I kommer ud og styrer verden.
De lærer jer bare at læse jeres bøger og tale korrekt
og gå rundt i fimsede, hvide sko.
Du er jo helt forskruet af bitterhed, mand.
Og du?
Der er ikke et gran bitterhed i dig, vel?
Du ser ingen stjerne, som du ikke bare kan nå, vel?
Er du glad?
Dit veltilpasse svin. Du lever bare livet.
Du får verden serveret på et søIvfad.
Ja, du kan fandeme tro, at jeg er bitter.
Jeg er en vulkan, mand. Jeg er en kæmpe omgivet af myrer.
Myrer kan slet ikke forstå, hvad en kæmpe taler om.
Walter, er du ikke med nogen?
Nej, sgu. For der er ikke nogen, der er med mig.
Ikke engang min egen mor.
Så er jeg klar.
Og du ser fantastisk ud!
Hyg jer.
Vi ses.
- Hej hej. - Tak.
- Walter. - Du skal ikke begynde.
Begynde på hvad?
At hakke på mig. Hvor var jeg?
Hvem var jeg sammen med? Hvor mange penge har jeg brugt?
Walter, kan vi ikke prøve at tale om det?
Jeg var ude og tale med folk, der forstår mig.
Folk der går op i, hvad jeg tænker på.
- Det må så være folk som Willy Harris. - Ja, folk som Willy.
Hvorfor gør I så ikke noget, i stedet for bare at snakke?
Hvorfor? Vil du vide hvorfor?
Fordi vi er bundet til en race,
der ikke kan andet end klynke og bede og få unger.
- Holder du aldrig op med at bekæmpe mig? - Hvem bekæmper dig?
Hvem interesserer sig overhovedet for dig?
Jeg vidste vist ikke, hvor slemt det stod til med os.
Jeg havde ikke indset, at vi havde mistet det.
Undskyld.
Jeg er ked af det her nye barn, Walter.
Vil du have lidt varm mæIk?
Med alt det sprut burde du nok se at få
- noget varmt i maven. - Nej, jeg vil ikke have varm mæIk.
- Vil du have kaffe? - Nej, jeg vil ikke have kaffe.
- Jeg vil ikke have varm mæIk. - Hvad så?
Hvad?
Hvad kan jeg ellers give dig, Walter? Hvad? Hvad kan jeg give dig?
Det har været hårdt, ikke skat?
Mellem to mennesker
er der ikke så meget forståelse, som folk plejer at tro.
Mellem os to for eksempel.
Hvordan er vi nået dertil, hvor vi er bange for at tale ømt til hinanden?
Hvad sker der med folk, der burde stå hinanden nær?
Jeg ved det ikke.
Jeg har tænkt meget over det på det sidste.
På grund af dig og mig, mener du?
Den måde noget er kommet imellem os?
Walter, der er ikke så meget imellem os.
Ikke når du kommer til mig og prøver at tale med mig.
Bare prøv at være hos mig, bare en lille smule.
Nogle gange...
Nogle gange ved jeg ikke engang, hvordan jeg skal prøve.
Walter.
Walter, skat. Det behøver ikke være sådan her.
Nej, Walter.
Nogle gange kan folk gøre noget, så tingene bliver bedre.
Kan du huske, hvordan vi snakkede, før Travis blev født?
Husker du, hvordan vi ville leve?
Kan du huske det?
Vi talte om det hus, vi ville bo i.
- Jeg husker det. - Ja.
Walter, det hele er ved at forsvinde for os.
Undskyld.
Du godeste! Det busstoppested er vist længere væk om aftenen.
Hvor har du været hele dagen, mor?
Hvordan har du det, sødeste?
- Hvor har du været hele dagen? - Hvor er Travis?
Var han ikke ude foran?
- Jeg så ham ikke. - Den dreng får en endefuld.
Mor.
Ja, Walter.
Hvor har du været?
- Jeg har været inde i byen. - Hvorfor dog det?
Jeg skulle lige ordne noget.
Hvad for noget?
Så så. Du ved da bedre end at udspørge mig på den måde.
Mor, du har ikke gjort noget skørt med pengene, vel?
- Mor, jeg var kun inde hos naboen. - Niks.
Jeg har sagt tusind gange, at du ikke må stikke af. Ind med dig.
Lad mig lige fortælle ham noget.
Det er vigtigt, og han skal være den første, der hører det.
Travis, kan du huske de penge, der kom med posten i morges,
dem der gjorde alle så ophidsede?
Ja.
Hvad tror du, din farmor har gjort med de penge?
Jeg ved det ikke, farmor.
- Hun har været ude og købe dig et hus. - Hvad?
Det bliver dit en dag, når du er voksen.
Er du glad?
Jamen, ja. Jeg har altid ønsket mig at bo i et hus.
Det kommer du til nu. Giv mig et kys.
Når du beder din aftenbøn,
så kan du takke Gud og din farfar,
for det var dem, der gav dig det hus.
Kom så ind på værelset med dig.
- Mor. - Af sted.
- Så du gjorde det altså. - Ja. Ja, det gjorde jeg.
Tak Gud.
Walter, skat.
Walter, lad mig nu være glad. Walter, du skal også være glad.
Det er et hjem, Walter.
Hvor stort er det?
Hvor ligger det? Hvad kostede det? Vent.
Hvornår skal vi flytte?
Til den første.
Tak, Gud! Tak, Gud!
Og det er et rart hus. Tre soveværelser.
I to får det store soveværelse.
Beneatha og jeg må selvføIgelig stadig dele,
men Travis får sit eget værelse.
Og jeg tænkte, hvis det nye barn er en dreng,
så kunne vi købe sådan nogle køjesenge.
Og der er en have, hvor jeg måske kan dyrke mig lidt grøntsager,
og der er kæIder, og...
Jeg vil ikke fremstille det som bedre end det er.
Det er bare et almindeligt lille hus.
Men det er vores.
Det gør en forskel, at en mand kan gå på et gulv, der er hans eget.
Hvor ligger det?
I Clybourne Park.
Clybourne Park?
Lena, der bor ingen farvede mennesker i Clybourne Park.
Jamen det kommer der så til nu.
Så det er den fred og bekvemmelighed du har været ude at købe os?
Jeg prøvede bare at finde det bedst mulige hus til mindst mulige penge.
Du ved da,
at jeg aldrig har været bange for blegansigter,
men var der dog ikke andre huse, Lena?
- Mener du huse til sorte? - Ja.
Der var masser af dem, langt ude hvor kragerne vender,
i betydelig værre stand og til en langt højere pris. Nej.
Jeg gjorde mit bedste.
Jamen så kan jeg bare sige...
Jeg er nået dertil i livet, hvor jeg må sige farvel.
Farvel til de knirkende vægge,
og kakerlakflokkene,
og det sølle kosteskab, der aldrig har været meget bevendt som køkken.
Jeg siger det højt: Halleluja!
Farvel, Elendighed!
Jeg vil aldrig se dit grimme fjæs igen.
Nu ordner jeg Travis.
Gud skal vide, at jeg ikke har lyst til at give nogen smæk i aften.
Søn, du forstår da, hvad jeg har gjort, ikke?
Jeg så min familie falde fra hinanden lige for øjnene af mig.
Vi talte om at dræbe børn og ønskede at hinanden ville dø.
Når det når dertil, må nogen gøre noget. Noget stort.
Kom nu, søn.
Sig, at du inderst inde godt ved, at jeg gjorde det rette.
Hvorfor vil du have mig til at sige det?
Du er familiens overhoved.
Det var dine penge, og du gjorde, som du ville med dem.
Så hvorfor behøver du mit ord for, at det var det rette?
Så du slagtede min drøm.
Du, der altid taler om dine børns drømme.
Walter Lee. Walter, vent.
Vent, Walter.
Hej, søde.
Walter, vi lukker. Vi åbner igen kl. 10.00, okay?
Du er nødt til at spise noget. Det er jo ikke kun dig selv, du spiser for.
Han kommer tilbage. Jeg kender min søn. Han kommer hjem igen.
Hallo.
Goddag, fru Arnold. Ja, det er hans mor.
Jeg er sikker på, han må have troet, at han havde fri i dag, og...
Ja, det skal jeg sige til ham. Det gør jeg.
Ja, tak.
Walter Lee dukkede ikke op på arbejde i dag.
Hvis han ikke dukker op i morgen, bliver han fyret.
Det skal nok ordne sig, sødeste.
Det hele ordner sig.
Jeg kommer senere.
- Godmorgen. Hvad kan jeg gøre for Dem? - Tak, De har gjort rigeligt.
Så går vi.
Du rejser dig og føIger efter mig ud, Walter Lee.
Lige nu.
Overtag lige her.
Tag det hele af og tag den her på.
Jeg håber ikke, vi får for meget sne i år.
Jeg havde aldrig set sne, før jeg flyttede her til USA.
Sådan noget pjat har vi ikke i Kingston.
Nu griner jeg, når jeg tænker på, hvordan vi som børn
klagede over, at det var koldt.
Jeg anede ikke, hvad koldt var, før jeg kom til Chicago.
Det var, som om jeg flyttede fra ovnen til dybfryseren.
Så, tag nu kitlen på, ikke?
Jeg kommer straks.
- Tak. - Velbekomme.
Hvor har du været, Walter?
- Jeg ved, du ikke var på arbejde. - Jeg har været ude, mor. Bare ude.
Så det er altså det? Nu er du nået hele vejen rundt?
Næste gang jeg finder dig,
ligger du fuld i vejkanten eller endnu værre.
Så du har problemer og smerte i dig?
Tror du, du er den eneste sorte mand i Chicago, der lider?
Den eneste mand?
Jeg kendte engang en mand, som levede med sin smerte,
og fik den til at arbejde for ham.
Han gennemgik ting, du ikke kan forestille dig, og han gjorde det med værdighed.
Jeg var gift med den mand, Walter.
Og som jeg kendte din far, kender jeg også dig. I er ikke så forskellige.
For 40 år siden forlod du Syden. Hvorfor gjorde du det?
Hvorfor forlod du, det eneste sted du kendte?
Af samme årsag som så mange andre, vil jeg mene.
For at finde noget bedre, for at skabe mig et bedre liv.
Men jeg ville da ikke ændre verden.
Men du kom. Du lod ikke nogen stoppe dig.
For ingen skulle sige,
om det du ville gøre, var rigtigt eller forkert.
Du måtte komme, ikke mor?
Du steg om bord på dit tog.
Så hvorfor i alverden ville du ikke lade mig stige om bord på mit tog?
Jeg når det ikke, mor, og jeg tror ikke, toget kommer forbi igen.
Jeg betalte manden 3500 dollars for huset.
Så er der 6500 tilbage.
Jeg vil have, at du sætter de 3000 ind på en opsparing til Bennies skoleudgifter,
og resten skal du sætte ind på en konto
i dit eget navn.
Og så kan du beslutte, hvad du vil gøre med dem.
Jeg ved, det ikke er lige så meget, som du ønskede,
men det er alt hvad jeg har her i verden.
Du er manden i huset nu, du er familiens overhoved.
Så jeg lader det være op til dig.
- Stoler du så meget på mig, mor? - Jeg har altid stolet på dig.
Ligesom jeg altid vil elske dig.
Og du burde virkelig tage hjem til din kone, som er syg af bekymring for dig.
Okay, mor.
Hej, Mary. Det er Walter Lee. Jeg har det fint.
Nej, det regner ikke, hvor jeg er. Jeg kan kun se solskin og blå himmel.
Er Bobo hjemme? Ja, tak.
Bobo, min ven. Ring til Willy Harris. Det bliver til noget alligevel. Ja.
Jeg kan ikke beskrive, hvor godt det føles, Walter. Film og dans.
Ja, du burde stikke af hjemmefra noget oftere.
Jeg ville lyve, hvis jeg ikke sagde, at jeg er en lykkelig mand, Ruth.
Det hele begynder at falde i hak nu.
Det bliver stort. Vent bare og se.
Mere vil jeg ikke sige. Men det bliver stort.
- George. - Kom nu, Bennie.
- Vi har det lige så rart. Ødelæg det nu ikke. - Kan vi ikke bare snakke?
George, snakke.
Beneatha, vi taler altid, og nogle gange er det også i orden,
men der er andet i et forhold, ikke?
Så lad os nu koncentrere os om det "andet".
- Hvad har du tænkt dig at gøre, George? - Gøre?
Først vil jeg lægge armen om dig, sådan her.
Jeg mener det, George.
Okay, jeg går med på legen et øjeblik.
Jeg har tænkt mig at afslutte min uddannelse, få job i min fars firma,
tjene en masse penge og så gifte mig.
Er du så tilfreds?
Kunne du tænke dig at høre om mig? Hvad jeg vil?
Du fortæller mig det nok alligevel.
- Jeg vil gøre en forskel. - En forskel?
Ja. Jeg vil ikke bare være som alle de andre, som mor og Ruth.
Jeg vil udrette noget med mit liv. Forstår du, hvad jeg mener?
Nej.
Hej.
Jeg synes, vi skulle se huset i morgen,
og Ruth har en god idé, ikke skat?
- Jo, det har jeg. - Du får også en.
- Giver De os lige et par minutter? - Så gerne, hr.
- Det må være her. - Solgt. Solgt.
Det er enormt.
Jeg har jo aldrig sagt, at det var et palæ.
- Skal vi gå ind? - Et palæ har aldrig set bedre ud end det her.
- Dame, hvad har du dog gjort? - I får se. Kom, så skal I se.
SOLGT CLYBOURNE PARKEJENDOMME
Se lige badeværelset.
Du sagde, at vores værelse er til højre.
- Mit eget badeværelse. - Det her er mit værelse, lige her.
- Ingen rører det her værelse. - Nej, det er mit værelse. Det er...
- Kom nu... - Det er mit værelse!
Okay, det er hendes værelse. Du milde.
Undskyld mig.
- Hvor er hun? - I baghaven.
Okay, gå ud til vognen og hent tingene.
Du milde.
- Se mit køkken. - Se lige dit køkken.
Mit køkken.
- Se hvad jeg har her. - Et øjeblik.
- Hvad er alt det her for noget? - Hvem ved?
- Jeg aner det ikke. - Lige her. Lige her.
Værsgo at sætte Dem, Deres Højhed.
- Vi har købt dig en lille ting. - Hvor flot.
Okay.
Nu kommer vi til at bruge det fine bestik, mor.
Det er vidunderligt.
- Må jeg hente min gave nu, mor? - Ja, før du eksploderer, dreng.
- Du godeste. - Det er den største.
Travis ville ikke give med os andre,
så han har selv fundet en gave.
- Travis. - Travis, skat, hvad er det?
Det er en hat til havearbejde, ligesom damerne i bladene.
Vent, hun skal have hatten af.
Hvem var med ham ude at væIge den?
Den er anderledes. Den er udtryksfuld. Og han har selv valgt den.
- Kan du lide den, farmor? - Jeg elsker den.
Ja, det er en flot hat. Jeg har altid ønsket mig sådan en.
Mor, du ligner en, der er klar til at høste bomuld.
Hold da op, Walter Lee.
Du skal ikke tage dig af ham. Det er en flot hat.
Kom, vi stiller tingene ned i kæIderen.
Hold op med at grine.
Vi griner ikke, Lena. Vi griner ikke - ret meget.
Det er længe siden, jeg sidste har set hende så glad.
Kan du lide det?
Hvad?
Kom. Vi går indenfor.
Goddav, naboer. Goddav.
Goddav.
Hvis du ikke rejser dig... Hej.
Det er mig, der skulle ligge ned.
Der kommer, fru Younger. Det søde liv er lige om hjørnet.
Sig, at det skal skynde sig. Jeg har længe været klar.
- Beneatha. Hvilken kasse er gryderne i? - Den ved komfuret.
Nej, den er fyldt med din mors porcelæn.
- Jeg havde en drøm om vores fremtid. - Har jeg lyst til at høre den?
Nej, du behøver ikke høre den. Snart udlever du den.
- Dejligt. - Kom her.
- Kom her. Kom så, tøs. - Du godeste.
Nu skal jeg vise dig, hvordan rige folk danser.
- Der kan man tale om gammeldags negre. - Hvilke nogen negre?
Gammeldags.
Hvis vi er gamle negre, så må du være en af de her nye negre.
Ja, og når de nye negre holder kongres,
vil deres første handling være at væIge Beneatha
til Formand for Uendelig Provokation.
For-kvinde, og jeg vil bære min titel med stolthed.
Jeg tror sgu, du er den første i menneskehedens historie,
der har haft held med at hjernevaske sig selv.
Selv NAACP tager da en fridag af og til.
Jeg kan lige se hende, før hun udfører en stor operation.
Hun læner sig ind over den stakkels gut, lige før hun skærer
og er fræk nok til at spørge: "Hvordan ser de på borgerrettighedsemnet, hr.?"
Det ville hun sikkert.
Stok og sten kan brække ben, men ord kan ikke skade mig.
Hvad siger du?
- Bror. - Walter.
Hej. Undskyld, jeg bankede på, men jeg tror ikke...
Jeg leder efter en fru Lena Younger.
- Sæt Dem ned, hr... - Lindner. Carl Lindner.
Walter Younger.
Jeg tager mig af de fleste af min mors sager. Det her er min kone, Ruth.
- Goddag. - Og min søster, Beneatha.
- Værsgo at sidde. - Mange tak.
- Er det godt nok? - Udmærket, tak.
Jeg repræsenterer Clybourne Park Forbedrelsesforbund.
Stil dog Deres ting og gør Dem det behageligt.
Mange tak. Tak skal De have. Jeg stiller den lige her.
Som sagt kommer jeg fra Clybourne Park Forbedrelsesforbund.
Vil De have noget at drikke? Ruth, en øI.
- Vil De have... - Nej, ellers tak.
Nej, jeg mangler ikke noget. Ellers tak.
- Er De sikker? - Ja. Tro mig, jeg mangler intet.
Jeg ved ikke, hvor meget De kender til vores lille organisation.
Det er en lokalgruppe, der er etableret for at holde øje med tingene.
Så som?
Vedligeholdelse i kvarteret, specielle projekter.
Vi har også en Komite for Nye Naboer.
Og hvad gør den komite?
Det er en slags velkomstkomite, om man vil, og jeg er formanden.
Og vi tager rundt og møder de nye naboer, der flytter ind,
og giver dem sladderen om, hvordan vi gør tingene i Clybourne Park.
Sladderen?
Ja, og vi har også en kategori,
som forbundet kalder Særlige Lokalsamfundsproblemer.
- Og hvad, monstro, dækker det? - Beneatha.
- Sig endelig frem. - Jo...
De ser ikke ud til at befinde Dem godt, hr. Lindner?
Jo, jo, jeg har det fint.
Lad mig komme til sagen.
Jeg er sikker på, at De alle er opmærksomme på de begivenheder,
der har fundet sted forskellige steder i byen,
hvor farvede folk er flyttet ind i visse områder.
Jeg føler, at det vi har, er en unik organisation af det amerikanske liv,
hvor vi prøver at gøre noget ved det.
Jeg tror, det meste uro her i verden
skyldes, at folk ikke sætter sig ned sammen og taler med hinanden.
- Det siger jeg amen til. - Ja.
Og det er sådan, vi ser på det i Clybourne Park.
Og derfor blev jeg valgt til at komme ud og tale med jer, i al venskabelighed,
som folk burde tale med hinanden,
og se om ikke vi kunne få ordnet det her.
Ordnet hvad?
Tro mig, når jeg siger,
at det her ikke bunder i racisme.
Det er bare det, at folk i Clybourne Park føler,
at for at alle skal være glade, vil det være bedre for vores farvede familier,
de vil være gladere, hvis de bor i deres egne lokalsamfund.
Og det her, venner, er så velkomstkomiteen.
Er det det, De er kommet helt herover for at sige?
I lyset af hvad jeg lige har sagt,
er vi villige til at give Deres familie et meget generøst tilbud.
Såh?
Ja, forbundet, sammen med medlemmernes kollektive indsats,
vil gerne købe Deres hus tilbage med en økonomisk gevinst til Deres familie.
- Du gode Gud. Det var dog det frækkeste. - Er De færdig?
Hvad? Nej, jeg vil gerne give Dem den præcise økonomiske aftale.
Nej. Vi behøver ikke de præcise detaljer.
Føler De virkelig...
Nej, nej. De skal ikke bekymre Dem om, hvad jeg føler. Ud af mit hjem.
Altså, hvad mener De, at De vil få ud af
at flytte ind et sted, hvor De er uønsket?
Folk bliver frygtelig oprørte, når de føler, deres livsstil,
som de har slidt for, er truet.
Ud!
De kan ikke tvinge folk til at ændre opfattelse, hr. Younger.
Hvis De ændrer mening, har De mit kort.
Kom nu, farmor, fortæI mig det.
Jeg siger det ikke. Jeg har sagt det før, du...
Er det alt, hvad i har fået pakket,
siden jeg gik i morges?
I er da ikke imponerende. Hvad tid kommer flyttefolkene?
- KI. 16.00. - Hvad er der med jer?
- Du havde en gæst, mor. - Virkelig? Hvem?
- Velkomstkomiteen. - Hvem?
Velkomstkomiteen?
De sagde, at de sådan glæder sig til at se dig i det nye kvarter.
Ja, de kan næsten ikke vente, til du kommer.
Hvad taler I om?
En herre fra Clybourne Park Forbedrelsesforbund kom forbi.
- Hvad ville han? - Han ville byde dig velkommen, Lena.
Ser du, det eneste, de ikke har derude i idyllen,
som de så gerne vil have, er en fin, farvet familie.
Og han efterlod sit kort, som udtryk for sin oprigtighed.
Gå over og pak det der.
- Truede han os? - Nej da, mor.
Sådan gør de ikke længere. Han talte om broderskab.
Han sagde, vi skulle sætte os ned og hade hinanden
i godt kristent fællesskab.
Du godeste Gud.
De ville købe huset tilbage.
Med økonomisk gevinst for os.
Hvorfor? Hvad tror de, vi vil gøre? Æde dem?
- Nej, søde, gifte os med dem. - Gud hjæIpe os.
- Det er dem, der har brug for hjæIp. - Nej, skat, det har vi alle sammen.
Ingen forsvinder nogen steder, vi er alle i verden sammen.
Ikke hvis de fik deres vilje.
Mor, skal du have den med til det nye hus?
- Ja, det skal jeg. - Den slidte gamle ting?
- Den udtrykker min personlighed. - Der fik du den, frk. Smart.
Vi går en ny fremtid i møde.
Mor, ved du, hvordan det føles at stige op i en karét?
- Hvad? - Du ved...
Jeg har vinger, du har vinger, Al Guds børn har vinger
Det hedder "alle", ikke "al".
Hr. Troubadour.
Hvis den mand er kommet igen...
- Hvem er det? - Det er mig, Walter. Vi skal tale.
Nej, jeg har den.
- Gå ind og pak noget. - Ja, gør noget.
Mor, vores fremtid er kommet.
Jeg har vinger, du har vinger Al Guds børn har vinger
Bobo.
- Hvor er Willy? - Kan vi lige tale sammen, Walter?
- Ja, kom ind, kom ind. - Alene.
- Hej, fru Ruth. Fru Lena. - Hej, Bobo.
Kommer straks.
Der er vel ikke noget i vejen?
Nu skal du høre, Walter.
Jeg siger det. Du ved, hvordan det var?
Det var alle de penge mig og Mary have, hele vores opsparing.
Hvorfor fortæller du mig det?
Du ved, at mig og Willy skulle have været i Springfield i går.
Ja, I skulle dele lidt penge ud.
Jeg havde en dårlig fornemmelse, Walter. Jeg fik en meget dårlig fornemmelse.
- Tog du ikke med? - Jeg prøver at fortælle det.
Så fortæI mig det, Bobo. Hvad er der med dig?
- Tog du af sted? - Nej.
- Hvorfor ikke? - Jeg havde ingen grund til at tage af sted.
Hvad mener du?
Nu må du godt begynde at sige noget fornuftigt.
Da jeg tog ned på stationen i går for at møde Willy som aftalt,
dukkede han ikke op, mand.
Og han har pengene?
Jeg gav ham alle pengene, som vi aftalte.
Hvorfor kom han så ikke? Hvor var han? Hvor er han?
Jeg ved det ikke.
Hvad mener du med, at det ved du ikke? Hvor er han?
Jeg ved det ikke. Jeg ventede i seks timer. Jeg ventede til sidste tog var kørt.
Mand, det er... Det var alle de penge vi havde her i verden.
Bobo, måske tog han af sted alene.
Måske overså I hinanden på stationen.
Han tog nok et tidligere tog.
Kom nu, du ved, Willy gør tingene på sin måde.
- Walter. - Det kan ikke passe.
Det er umuligt. Han må være et eller andet sted. Det må han bare.
Kom, vi finder ham.
- Bobo? - Hvad er der i vejen med dig, Walter?
Når en fyr stikker af med ens penge, efterlader han ikke et kort.
Det har bare at være løgn! Det har bare at være løgn!
Det kan ikke passe. Det ville Willy aldrig gøre.
Nej.
Det ville Willy aldrig gøre.
Nej. Åh, Gud.
Nej, Willy. Gud, lad det være en fejltagelse.
Åh, Gud, nej. Ikke de penge. Han kan ikke være stukket af med pengene.
Det var alt, hvad vi ejede!
Jeg er ked af det, Walter.
- Jeg havde også satset alt på det her. - Forsvind!
Er pengene væk, søn?
Walter Lee.
Er pengene væk?
- Mor. Jeg er så ked af det, mor. - Din søsters skolepenge.
Nej.
Har du også brugt de penge?
Mor, jeg gik slet ikke i banken.
Mor, det hele er væk. Alt. Undskyld, mor.
Jeg så ham komme hjem aften efter aften,
og han så på gulvtæppet, og han så på mig,
hans øjne var røde, blodårerne kunne ses på hans hoved.
Jeg så ham blive gammel og tynd, før han blev fyrre,
han arbejdede og arbejdede og arbejdede som en gammel hest, han sled sig ihjel,
og så giver du det hele væk på en dag.
- Mor. - Åh, Gud.
Giv mig styrke.
Undskyld.
- Er du låst ude? - Nej.
Okay.
Jeg havde lidt tid til overs, så jeg tænkte, jeg kunne hjæIpe med at pakke.
Der er noget magisk ved en familie, der gør klar til en rejse.
Livets strøm. Det minder mig om Afrika.
Afrika.
Det er ikke et godt humør. I dag er en solskinsdag.
I skal flytte, du som har rørt mig sådan.
Der er noget galt.
- Han gav pengene væk, Asagai. - Hvem gav hvilke penge væk?
Forsikringspengene. Min bror har givet dem væk.
- Gav dem væk? - Han ville sige, det var en investering.
Det gør mig ondt.
Det er ikke Bror, der er den tossede.
Han gjorde det, der virkede fornuftigt for ham.
Det er min mor, der er tosset, fordi hun hoppede på den og smed vores fremtid væk.
Måske er der nogle ting, du ikke forstår så godt som din mor.
- Hvad nu med dig? - Mig?
Lkke noget.
Det er nok også godt det samme.
Hvem gider også være læge i sådan en sindssyg verden?
Jeg havde aldrig troet, jeg skulle se dig så modløs.
- Og så på grund af sådan et lille nederlag. - Lille nederlag?
Asagai, min familie er helt smadret.
Hvad er der med dig?
Bruger de ikke penge, der hvor du kommer fra?
Se på mig.
Se på mig, Alaiyo.
Var det dine penge?
- Var det dine penge? - De tilhørte os alle.
Siger hvem? Har du tjent dem? Har nogen af jer tjent dem?
- Min far tjente dem. - Ja, og han døde, så de blev tilgængelige.
Hvad hvis han ikke var død?
Hvad ville der være sket med alle drømmene,
huset, planen, doktordrømmen?
Der er noget meget galt,
når alle drømme i et hjem afhænger af en mands død.
Ja, din bror begik en dum, barnlig fejl,
men ved du, hvad jeg tror?
- Jeg tror, du er glad for det. - Hvad mener du?
Jeg mener, at du er glad for, at du nu kan afskrive din drøm.
Du kan opgive hele menneskeheden.
Al din snak om: "Hvad nytter det at kæmpe?"
"Hvor fører det hen?" "Hvorfor prøver vi?".
- Og du kan ikke svare mig. - Jeg lever svaret.
Jeg er den exceptionelle mand i min landsby, jeg kan endda læse en bog.
For de fleste af mine landsmænd er Amerika noget abstrakt, en tegning på et kort.
Jeg bor og studerer her.
Jeg ved, at det ekstraordinære kan ske, for det sker for mig hver dag.
Så hold op med at klynke og klage, og fortæI mig, hvad du vil gøre.
Jeg ved det ikke.
Jeg må vist tænke mig om.
Jeg hjæIper dig.
Når alt det her er overstået, kommer du med mig.
Inviterer du mig på en date netop nu?
Nej, ikke i biografen eller til middag. Du kommer med mig hjem til Afrika.
Til Nigeria?
Jeg viser dig bjergene og stjernerne, giver dig kolde drinks fra kalabastræets frugter,
og lærer dig de gamle sange og Yorubafolkets skikke.
Og hvis du får hjemve,
så lader vi, som om du kun har været væk i én dag.
- Du gør mig helt forvirret. - Hvordan? Hvorfor?
Der er sket for meget i dag.
Jeg har brug for at tænke.
Jeg giver dig fred til at tænke.
Jeg har så tit set på dig og tænkt:
"Så her er det, den nye verden endelig har frembragt. "
Der er han, Monsieur le petit bourgeois noir i egen høje person.
Hvad er planen, hr. Carnegie? En lystbåd på Lake Michigan?
Hvor du kan blive formand for noget?
Når jeg ser på dig, ser jeg dumhedens endelige triumf.
- Hvem var det? - Din mand.
- Hvor gik han hen? - Jeg tror, han havde en aftale på US Steel.
Nu sagde du vel ikke noget grimt til ham?
Grimt? Til ham? Nej, jeg sagde, at han er en sød dreng,
fuld af drømme, og at verden er rosenrød.
Sikke et rod, hva"?
Lkke mere surmuleri, vi må se at få pakket ud,
og en af jer må afbestille flyttefolkene.
Hvorfor?
De skal da ikke komme helt herhen bare for at køre igen.
Det tager de penge for.
Nej.
Lena, nej. Lena.
Bennie, sig det til hende.
Bennie, fortæI hende dog, at vi stadig kan flytte.
Lena, huset skal kun betales med 125 dollars om måneden.
Vi er fire voksne i den her familie, vi kan arbejde.
Jeg arbejder 20 timer om dagen om nødvendigt.
Jeg binder barnet fast på ryggen, hvis jeg skal. Men Lena, vi må flytte.
- Lena, vi må væk herfra. - Nej, Ruth, nej.
Jeg er begyndt at se anderledes på tingene.
Jeg har tænkt på, hvordan vi kan ordne stedet her.
Jeg så en brugt skænk på Maxwell Street den anden dag,
- som kunne stå lige her. - Nej. Nej.
Den skal bare have lidt lak og nogle nye håndtag.
Og Walter Lee kan sætte skærme op i jeres værelse om babyens...
- Hvor har du været, søn? - Jeg ringede.
- Til hvem? - Manden.
- Hvilken mand, skat? - Manden, mor.
Ved du ikke, hvem manden er?
Beneatha, du er så klog. FortæI mor, hvem manden er.
- Lindner. - Nemlig. Flot.
Jeg bad ham komme herhen.
- Hvad vil du tale med ham om? - Vi skal handle med ham.
Hvad taler du om?
Jeg taler om livet, mor.
Du siger jo altid, at jeg skal se livet, som det virkelig er.
Nu har jeg indset det, livet er, som det er.
Nogle får, og andre får ikke.
Ser du, mor, livet er delt op mellem dem, der tager og dem, der bliver taget.
Og nogle af os bliver altid taget.
Folk som Willy Harris bliver aldrig taget.
Ved du, hvorfor vi andre gør?
Fordi vi er helt forvirrede, komplet rundt på gulvet.
Vi prøver altid at finde ud af, hvad der er rigtig og forkert i livet,
og vi bekymrer os over det og græder over det.
Vi ligger vågne om natten og tænker på det.
Og i mellemtiden er tagerne bare derude og tager og tager.
Willy Harris?
Willy Harris betyder ingenting i den større sammenhæng.
Nej. Men et vil jeg dog sige om gamle Willy.
Han lærte mig at fokusere på det, der betyder noget her i verden.
- Hvorfor har du ringet til den mand? - Jeg bad ham komme og se forestillingen.
Vi opfører en forestilling for ham, præcis hvad han vil se.
Du vil tage imod de penge,
der skal holde os ude?
Jeg vil ikke bare tage dem.
Nu skal i høre, hvad der sker.
Gud, hvor er bunden?
Hvor i Guds navn er bunden, så han ikke kan synke dybere?
Hvor er bunden? Hvor er bunden?
Dig og din afrikanske dreng. I gør aldrig andet end at bære flag
eller spyd eller synge protestsange, vel?
I ser altid på, hvad der er rigtigt og forkert ved ting, ikke?
Ved du, hvad der sker med den dreng en dag?
Han vil finde sig selv låst inde i en kæIder,
og det er tagerne, der har nøglen.
Glem det. Der er ingen årsager her i verden.
Der er ikke andet end at tage, og den, der tager mest, er den klogeste.
Og det er fuldstændig ligegyldigt, hvordan man gør.
Du får noget i mig til at græde, søn.
Nej, mor, du må ikke græde.
Du må forstå, at den hvide mand kommer herind
og vil kunne give os flere penge, end vi før har haft.
Flere penge end Willy tog, flere penge end far efterlod.
Så vigtigt er det for ham, og jeg vil hjæIpe ham.
Jeg opfører et show, mor.
Søn, jeg stammer fra fem generationer af slaver og høstarbejdere,
men ingen i min familie har nogensinde taget penge,
der skulle fortælle os, at vi ikke var værdige til at gå på jorden.
Så fattige har vi aldrig været. Så døde indeni har vi aldrig været.
Hvad er der med jer?
Jeg har ikke skabt verden. Den var sådan her, da jeg kom til.
Og ja for fanden, jeg vil have lystbåde!
Og ja, jeg vil hænge ægte perler om min kones hals.
Hvorfor skulle hun ikke have perler?
FortæI mig dog, hvem der beslutter
hvilke damer, der får ægte perler.
Jeg er en mand, og jeg vil have perler til min kone.
Hvordan vil du føle det indeni?
Det vil føles helt fint mor. Som en mand.
- Men du vil ikke have noget tilbage... - Det vil føles fint, mor!
Jeg ser den mand i øjnene og siger:
"Okay, hr. Lindner, det er Deres nabolag derude,
"og De har ret til at holde det, som De vil.
"Det skal være, som De ønsker det.
"De skriver bare en check, og så er huset Deres.
"De skal bare lægge pengene i min hånd,
"og så behøver De ikke bo ved siden af nogen stinkende niggere. "
Og mor, i sidste akt...
Mor, jeg går bare ned på mine sorte knæ, hvis jeg skal,
og giver den hvide mand, hvad han virkelig vil have.
Kaptajn, chef, hr.
Åh, store, hvide fader, giv os blot de penge,
så skal jeg ikke svine Deres hvide nabolag til.
Og det vil føles helt fint. Jeg vil have det fint.
Fint.
Det er ikke en mand. Det er ikke andet end en tandløs rotte.
Sørger du for din bror?
- Han er ikke min bror. - Hvad sagde du?
Jeg sagde, at den mand derinde ikke er min bror.
- Så du føler dig bedre end ham? - Kan du ikke holde med mig bare en gang?
Du så ham, mor. Du så ham sætte sig på knæ.
Var det ikke dig, der lærte mig at foragte sådan en mand?
Jo, det lærte din far og jeg dig.
Vi lærte dig også noget andet. Vi lærte dig at elske ham.
- Elske ham? Der er intet tilbage at elske. - Der er altid noget tilbage at elske.
Har du grædt for den dreng i dag?
Lkke for dig selv eller for familien, fordi vi har mistet pengene.
Jeg mener for ham, for det han har været igennem,
og hvad det har gjort ved ham.
Barn, hvornår tror du, man skal elske nogen mest?
Når de har gjort noget godt, som gør livet lettere for alle?
Er det det, du tror?
Du har meget at lære.
Man skal elske ham mest, når en mand er på sit laveste
og ikke kan tro på sig selv, fordi verden har slået ham ned.
Når du begynder at bedømme folk, så bedøm dem rigtigt.
Bedøm ham rigtig.
Sørg for at overveje alle de bakketoppe og dale han har været igennem,
før han nåede dertil, hvor han er nu.
- Flyttemændene er her. - Er de, skat?
Jeg må hellere gå ned og tale med dem.
Jeg kom straks. De kan tro, jeg var glad for at høre fra Dem.
Walter, han er her.
Livet kan være så meget lettere, end folk gør det, egentlig.
Nå, hvem skal jeg forhandle med? Dem, fru Younger, eller Deres søn?
Det her må De ordne med min søn.
Okay.
Det her er bare nogle officielle papirer.
- Travis, stik ud og leg. - Nej, ikke nu, Travis. Kom her.
Sæt dig ned, for din far skal til at gøre noget,
som du får brug for at forstå.
Lær ham, hvad der er vigtigt her i verden, og lær ham det grundigt.
Ligesom Willy Harris lærte dig det.
Lær ham det om tagerne og dem, der bliver taget.
Kom nu.
Vis din søn, hvad fem generationer er endt med.
Jo, hr. Lindner,
jeg bad Dem komme,
fordi min familie og jeg, vi er almindelige folk.
Ja.
Jeg har arbejdet som chauffør det meste af mit liv,
og min kone udfører husarbejde, ligesom min mor også gør.
- Jeg mener, vi er meget almindelige. - Ja, hr. Younger.
Og min far...
- Min far var arbejdsmand det meste af sit liv. - Det har jeg forstået.
Min far tævede næsten en mand ihjel,
fordi han kaldte ham noget grimt.
Forstår De mig?
Jeg er ikke sikker.
Det, jeg prøver at sige, er, at vi stammer fra stolte mennesker.
Jeg mener, vi er et meget stolt folk.
Det der er min søster, og hun skal være læge.
- Og vi er meget stolte. - Ja, med rette. Jeg er vis på...
Vent, lad mig tale ud.
Det, jeg prøver at sige, er, at vi stammer fra folk med stolthed og...
Det der er min søn, Travis. Kom her, Travis.
Han er sjette generation af vores familie her i landet.
- Vi har alle tænkt over Deres tilbud. - Godt. Godt, godt, godt, godt, godt.
Og vi har besluttet,
at vi flytter ind i vores hus, fordi min far...
Min far har tjent det hus til os, mursten for mursten.
Vi ønsker ikke at skabe ballade eller at kæmpe for nogen sag.
Og vi vil gøre vores bedste for at være gode naboer.
Og så har vi ikke mere at sige om det.
Vi vil ikke have Deres penge.
Så De har besluttet at bebo huset?
Jamen så... Jeg må bede Dem tage affære, fru Younger.
De er æIdre, klogere, De ved, hvordan verden er.
- Tal med drengen. - Jeg er bange for, at De ikke forstår.
Min søn har sagt, at vi flytter ind i vores hus.
Der er ikke noget, jeg kan sige.
De ved, hvordan nutidens unge er.
Helt umulige at have med at gøre.
Farvel.
Hvis det er sådan, De vil have det,
er der ikke mere for mig at sige.
Jeg...
Jeg håber sandelig, De ved, hvad De går ind til.
Vi skulle flytte fire lokaler, en familie på fem. Er det her?
- Ja, det er os. - Lad os komme ud herfra.
Af sted.
Travis, tag din jakke på.
Walter Lee, ret dit slips, du ligner en ren bøllespire.
Du skal ikke grine, Beneatha.
Vent nu lige, det er ikke en bomuldsballe. Det er min stol.
Jeg har haft den i 25 år. Jeg vil gerne sidde i den igen.
Mor, jeg tror jeg gifter mig med Joseph Asagai og flytter til Afrika en dag.
- Du er ikke gammel nok til at blive gift. - Ikke nu, men en dag.
Tænk, hvor meget godt jeg kunne udrette som læge i Afrika.
Pigebarn, glem alt om Afrika og afrikanerne
og gift dig med en mand, der har kassen. En som George Murchison.
Jeg giftede mig ikke med den snæversynede småborger,
om han så var Adam og jeg Eva.
Adam havde heller ingen penge.
Er der noget i vejen?
Han blev en mand i dag.
Vel gjorde han så.
Gå du bare ned. Jeg kommer straks.
Okay.
- Kom så, mor. - Ja ja. Okay, skat.
Okay.
Du milde Gud. Tænk, at jeg kunne glemme min plante.
- Tak, søn. - Tak, mor.